mânătură
Romanian
Etymology
From mână + -ătură.
Noun
mânătură f (plural mânături)
- spell, magic
Declension
Declension of mânătură
singular | plural | |||
---|---|---|---|---|
indefinite articulation | definite articulation | indefinite articulation | definite articulation | |
nominative/accusative | (o) mânătură | mânătura | (niște) mânături | mânăturile |
genitive/dative | (unei) mânături | mânăturii | (unor) mânături | mânăturilor |
vocative | mânătură, mânăturo | mânăturilor |