עורר
Hebrew
Root |
---|
ע־ו־ר |
Verb
עוֹרֵר • (orer) (pi'el construction)
- to rouse
- to arouse
Conjugation
Conjugation of עוֹרֵר (see also Appendix:Hebrew verbs)
non-finite forms |
| ||||
---|---|---|---|---|---|
finite forms | singular | plural | |||
m. | f. | m. | f. | ||
past | first | עוֹרַרְתִּי | עוֹרַרְנוּ | ||
second | עוֹרַרְתָּ | עוֹרַרְתְּ | עוֹרַרְתֶּם | עוֹרַרְתֶּן | |
third | עוֹרֵר | עוֹרְרָה | עוֹרְרוּ | ||
present | מְעוֹרֵר | מְעוֹרֶרֶת | מְעוֹרְרִים | מְעוֹרְרוֹת | |
future | first | אֲעוֹרֵר | נְעוֹרֵר | ||
second | תְּעוֹרֵר | תְּעוֹרְרִי | תְּעוֹרְרוּ | תְּעוֹרֵרְנָה1 | |
third | יְעוֹרֵר | תְּעוֹרֵר | יְעוֹרְרוּ | תְּעוֹרֵרְנָה1 | |
imperative | עוֹרֵר | עוֹרְרִי | עוֹרְרוּ | עוֹרֵרְנָה1 | |
notes |
|
Synonyms
- (arouse): דִּרְבֵּן