șpiona
Romanian
Verb
a șpiona (third-person singular present șpionează, past participle șpionat) 1st conj.
- Obsolete form of spiona.
Conjugation
conjugation of șpiona (first conjugation, -ez- infix)
infinitive | a șpiona | ||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
gerund | șpionând | ||||||
past participle | șpionat | ||||||
number | singular | plural | |||||
person | 1st person | 2nd person | 3rd person | 1st person | 2nd person | 3rd person | |
indicative | eu | tu | el/ea | noi | voi | ei/ele | |
present | șpionez | șpionezi | șpionează | șpionăm | șpionați | șpionează | |
imperfect | șpionam | șpionai | șpiona | șpionam | șpionați | șpionau | |
simple perfect | șpionai | șpionași | șpionă | șpionarăm | șpionarăți | șpionară | |
pluperfect | șpionasem | șpionaseși | șpionase | șpionaserăm | șpionaserăți | șpionaseră | |
subjunctive | eu | tu | el/ea | noi | voi | ei/ele | |
present | să șpionez | să șpionezi | să șpioneze | să șpionăm | să șpionați | să șpioneze | |
imperative | — | tu | — | — | voi | — | |
affirmative | șpionează | șpionați | |||||
negative | nu șpiona | nu șpionați |
References
- șpiona in Academia Română, Micul dicționar academic, ediția a II-a, Bucharest: Univers Enciclopedic, 2010. →ISBN