transitivus
Latin
Etymology
From trānseō (“to pass over”) + -īvus.
Pronunciation
- (Classical) IPA(key): /tran.siˈtiː.wus/, [trãː.sɪˈtiː.wʊs]
Adjective
trānsitīvus (feminine trānsitīva, neuter trānsitīvum); first/second declension
- transiting (passing over)
Inflection
First/second declension.
Number | Singular | Plural | |||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Case / Gender | Masculine | Feminine | Neuter | Masculine | Feminine | Neuter | |
Nominative | trānsitīvus | trānsitīva | trānsitīvum | trānsitīvī | trānsitīvae | trānsitīva | |
Genitive | trānsitīvī | trānsitīvae | trānsitīvī | trānsitīvōrum | trānsitīvārum | trānsitīvōrum | |
Dative | trānsitīvō | trānsitīvō | trānsitīvīs | ||||
Accusative | trānsitīvum | trānsitīvam | trānsitīvum | trānsitīvōs | trānsitīvās | trānsitīva | |
Ablative | trānsitīvō | trānsitīvā | trānsitīvō | trānsitīvīs | |||
Vocative | trānsitīve | trānsitīva | trānsitīvum | trānsitīvī | trānsitīvae | trānsitīva |
Derived terms
- intrānsitīvus
References
- transitivus in Charlton T. Lewis and Charles Short (1879) A Latin Dictionary, Oxford: Clarendon Press
- transitivus in Gaffiot, Félix (1934) Dictionnaire Illustré Latin-Français, Hachette