rendű
See also: rendu and Rendu
Hungarian
Etymology
rend (“order, rank”) + -ű (“of”, adjective-forming suffix)
Pronunciation
- IPA(key): [ˈrɛndyː]
- Hyphenation: ren‧dű
- Rhymes: -dyː
Adjective
rendű (not comparable)
- of or related to the named order or rank
Declension
Inflection (stem in -e-, front rounded harmony) | ||
---|---|---|
singular | plural | |
nominative | rendű | rendűek |
accusative | rendűt | rendűeket |
dative | rendűnek | rendűeknek |
instrumental | rendűvel | rendűekkel |
causal-final | rendűért | rendűekért |
translative | rendűvé | rendűekké |
terminative | rendűig | rendűekig |
essive-formal | rendűként | rendűekként |
essive-modal | — | — |
inessive | rendűben | rendűekben |
superessive | rendűn | rendűeken |
adessive | rendűnél | rendűeknél |
illative | rendűbe | rendűekbe |
sublative | rendűre | rendűekre |
allative | rendűhöz | rendűekhez |
elative | rendűből | rendűekből |
delative | rendűről | rendűekről |
ablative | rendűtől | rendűektől |
non-attributive possessive - singular | rendűé | rendűeké |
non-attributive possessive - plural | rendűéi | rendűekéi |
Derived terms
- rendűség
Derived terms
- alacsonyrendű → alacsonyabb rendű → alacsonyabbrendűség
- alrendű
- alsórendű → alsóbbrendű → alsóbbrendűség
- elsőrendű
- felsőrendű → felsőbbrendű
- főrendű
- hangrendű
- harmadrendű
- kisebbrendű → kisebbrendűség
- közrendű
- magasrendű
- másodrendű
- negyedrendű
- sokadrendű
- szórendű
- tizenkettedrendű
- törtrendű
Further reading
- rendű in Bárczi, Géza and László Országh. A magyar nyelv értelmező szótára (’The Explanatory Dictionary of the Hungarian Language’). Budapest: Akadémiai Kiadó, 1959–1962. Fifth ed., 1992: →ISBN