ocina
Romanian
Etymology
From ocină.
Verb
a ocina (third-person singular present ocinează, past participle ocinat) 1st conj.
- (obsolete) to inherit
Conjugation
conjugation of ocina (first conjugation, -ez- infix)
infinitive | a ocina | ||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
gerund | ocinând | ||||||
past participle | ocinat | ||||||
number | singular | plural | |||||
person | 1st person | 2nd person | 3rd person | 1st person | 2nd person | 3rd person | |
indicative | eu | tu | el/ea | noi | voi | ei/ele | |
present | ocinez | ocinezi | ocinează | ocinăm | ocinați | ocinează | |
imperfect | ocinam | ocinai | ocina | ocinam | ocinați | ocinau | |
simple perfect | ocinai | ocinași | ocină | ocinarăm | ocinarăți | ocinară | |
pluperfect | ocinasem | ocinaseși | ocinase | ocinaserăm | ocinaserăți | ocinaseră | |
subjunctive | eu | tu | el/ea | noi | voi | ei/ele | |
present | să ocinez | să ocinezi | să ocineze | să ocinăm | să ocinați | să ocineze | |
imperative | — | tu | — | — | voi | — | |
affirmative | ocinează | ocinați | |||||
negative | nu ocina | nu ocinați |
References
- ocina in Academia Română, Micul dicționar academic, ediția a II-a, Bucharest: Univers Enciclopedic, 2010. →ISBN
Umbundu
Noun
ocina (oci-ovi class, plural ovina)
- thing