conciuleț
Romanian
Etymology
From conci + -uleț.
Noun
conciuleț n (plural conciulețe)
- Diminutive of conci
Declension
Declension of conciuleț
singular | plural | |||
---|---|---|---|---|
indefinite articulation | definite articulation | indefinite articulation | definite articulation | |
nominative/accusative | (un) conciuleț | conciulețul | (niște) conciulețe | conciulețele |
genitive/dative | (unui) conciuleț | conciulețului | (unor) conciulețe | conciulețelor |
vocative | conciulețule | conciulețelor |
References
- conciuleț in Academia Română, Micul dicționar academic, ediția a II-a, Bucharest: Univers Enciclopedic, 2010. →ISBN